Українська поліцеїстика: теорія, законодавство, практика
ОКРЕМІ ПИТАННЯ УЧАСТІ ОФІЦЕРІВ ЮВЕНАЛЬНОЇ ПРЕВЕНЦІЇ У КРИМІНАЛЬНОМУ ПРОВАДЖЕННІ
У кримінальному провадженні щодо неповнолітніх передбачено додаткових учасників – офіцерів ювенальної превенції. У статті досліджено окремі особливості реалізації повноважень офіцерами ювенальної превенції відповідно до статей 496 та 500 Кримінального процесуального кодексу України. Досліджено окремі аспекти функціонального призначення участі офіцерів ювенальної превенції, яке полягає в забезпеченні аргументації сторін кримінального провадження. Проаналізовано визначення предмета відання офіцерів ювенальної превенції. Установлено, що предмет відання визначається за суб’єктним критерієм. Реалізація повноважень офіцерів ювенальної превенції пов’язана із забезпеченням реалізації примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітніх, які вчинили кримінальне правопорушення.
Авторське право (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ ЯК СУБ’ЄКТ ВИКОНАННЯ ПРАВООХОРОННОЇ ФУНКЦІЇ ДЕРЖАВИ
У статті розглядається Національна поліція України як ключовий суб’єкт реалізації правоохоронної функції держави. Проаналізовано правовий статус, завдання та повноваження поліції в контексті забезпечення громадського порядку, захисту прав і свобод громадян. Доводиться, що Національна поліція України є ключовим елементом у системі забезпечення правоохоронної функції держави, відіграє важливу роль у підтриманні громадського порядку, захисті прав і свобод громадян, протидії злочинності та гарантуванні національної безпеки.
ОСОБЛИВОСТІ РЕАЛІЗАЦІЇ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПРИМУСУ В ДІЯЛЬНОСТІ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ
У статті розглядаються особливості реалізації адміністративного примусу в діяльності Національної поліції України. Визначено, що адміністративний примус є важливим складником діяльності Національної поліції України, спрямованої на підтримання публічної безпеки, правопорядку та забезпечення виконання законних вимог держави. У процесі дослідження встановлено, що адміністративний примус виконує не лише каральну, але й профілактичну та захисну функції. Його ефективність значною мірою залежить від професійної підготовки працівників поліції, чіткості нормативної бази та належного контролю за додержанням прав людини. Водночас чинне законодавство потребує вдосконалення в аспектах чіткого регулювання підстав, меж і порядку застосування адміністративного примусу.
ОРТОФОТОПЛАН МІСЦЯ ДОРОЖНЬО-ТРАНСПОРТНОЇ ПРИГОДИ ЯК ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ДЖЕРЕЛО ДОКАЗІВ У КРИМІНАЛЬНОМУ ПРОВАДЖЕННІ
Статтю присвячено дослідженню питання вдосконалення роботи слідчих підрозділів щодо огляду місця скоєння дорожньо-транспортних пригод завдяки впровадженню та застосуванню нового процесуального методу отримання доказів. З метою фіксації доказів, які можуть бути використані для аналізу та візуалізації в суді, запропоновано на місці скоєння аварії виконувати знімання за допомогою безпілотного літального апарата. Охарактеризовано підстави, за наявності яких, із правового погляду, ортофотоплан має таку саму доказову силу, як і матеріали традиційного наземного знімання.
У статті розкрито сутність процесу допиту неповнолітнього як однієї з найчутливіших слідчих дій у кримінальному провадженні, визначено його специфічні психологічні та правові особливості. На основі аналізу чинного кримінального процесуального законодавства України та рекомендацій міжнародних організацій досліджено ключові проблеми захисту прав дитини під час допиту, зокрема ризики вторинної травматизації та маніпуляції свідченнями. Установлено, що застосування структурованих інтерв’ю, використання візуальних підказок і медіаінструментів сприяє підвищенню достовірності показань і зниженню стресу в неповнолітніх.
ЕФЕКТИВНІСТЬ ВИКОРИСТАННЯ 3D-МОДЕЛЮВАННЯ В БАЛІСТИЦІ ДЛЯ ВІДНОВЛЕННЯ ПОДІЙ ПРИ ВИКОРИСТАННІ ВОГНЕПАЛЬНОЇ ЗБРОЇ
У статті досліджено ефективність застосування технології 3D-моделювання в судово-балістичних експертизах під час досудового розслідування злочинів, пов’язаних із використанням вогнепальної зброї. Розкрито потенціал тривимірної реконструкції для просторового відтворення обставин події, зокрема визначення траєкторії пострілу, положення потерпілого та стрільця. Здійснено порівняльний аналіз традиційних методів і сучасних цифрових підходів, окреслено методологічні та практичні переваги 3D-моделювання. Розглянуто приклади зарубіжного і вітчизняного досвіду, включаючи кейси, реалізовані з використанням віртуальної реальності. Визначено технічні, нормативні та процесуальні обмеження, які стримують широке впровадження 3D-технологій у практику досудового розслідування в Україні. Запропоновано напрями вдосконалення нормативного регулювання, підготовки кадрів і технічного забезпечення для впровадження інновацій у роботу експертних і слідчих підрозділів.
КРИМІНАЛЬНИЙ РИНОК – СУТТЄВА ОЗНАКА ОРГАНІЗОВАНОЇ ЗЛОЧИННОЇ ДІЯЛЬНОСТІ
У статті здійснено комплексний науковий аналіз феномену кримінального ринку як системоутворювального елементу організованої злочинної діяльності. Запропонована типологізація кримінального ринку за географічною та функціональною ознаками. Розкрито етапи легалізації («відмивання») злочинних доходів. Окрему увагу приділено трифазовій моделі легалізації (розміщення (placement), шарування (layering), інтеграція (integration)), а також механізмам транснаціонального характеру таких операцій, ролі офшорних зон і фіктивних компаній.
КРИМІНАЛІСТИЧНА ХАРАКТЕРИСТИКА НЕЗАКОННОЇ ПОРУБКИ АБО НЕЗАКОННОГО ПЕРЕВЕЗЕННЯ, ЗБЕРІГАННЯ, ЗБУТУ ЛІСУ, ЩО ВЧИНЕНІ В УМОВАХ НАДЗВИЧАЙНИХ ПРАВОВИХ РЕЖИМІВ (ОКРЕМИЙ АСПЕКТ)
Незаконна порубка лісу є проблемою, яка завдає значної шкоди екології, економіці та суспільству.Вона сприяє деградації довкілля, втраті біорізноманіття, зміні клімату та порушенню прав людини. Своєю чергою ефективність досудового розслідування розглядуваних злочинів прямо залежить від якості розробки криміналістичної характеристики, яка є структурним елементом криміналістичної методики розслідування будь-яких злочинів. З огляду на це статтю присвячено аналізу криміналістичної характеристики (її окремих елементів) незаконної порубки або незаконного перевезення, зберігання, збуту лісу, що вчинені саме в умовах надзвичайних правових режимів та впливу останніх на її формування.
РОЛЬ ПІШОХОДІВ ЯК ОБСТАВИНА, ЩО ПІДЛЯГАЄ З’ЯСУВАННЮ У КРИМІНАЛЬНИХ ПРОВАДЖЕННЯХ ЗА СТАТТЕЮ 286 КРИМІНАЛЬНОГО КОДЕКСУ УКРАЇНИ
Сучасна практика кримінальних проваджень за статтею 286 Кримінального кодексу України існує в парадигмі сталої, фактично шаблонної конструкції щодо з’ясування обставин учинення кримінальних правопорушень, передбачених зазначеною статтею Кримінального кодексу України. Така прикладна шаблонність є відлунням теоретично визначеної кримінально-правової характеристики злочину, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України, які є характерними для всіх злочинів з матеріальним складом. Під час кримінального провадження ознаки вказаного кримінального правопорушення, у вигляді відповідних обставин, підлягають доказуванню відповідно до статті 91 Кримінального процесуального кодексу України. Водночас порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, є кримінальним правопорушенням зі складними суб’єктивною і об’єктивною сторонами, до елементів яких має належати обов’язкове визначення ролі пішохода як невід’ємного складника конструкції цього злочину.
ОСОБЛИВОСТІ ДЕРЖАВНОЇ ПОЛІТИКИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ДОБРОЧЕСНОСТІ ПРАЦІВНИКІВ ПРАВООХОРОННИХ ОРГАНІВ У ВОЄННИЙ ЧАС
У статті із застосуванням правового методу наукового пізнання розглянуто особливості державної політики забезпечення доброчесності працівників правоохоронних органів у воєнний час. Аналіз національного та зарубіжного законодавства, яке регламентує поведінку поліцейських, а також міжнародних правил здійснено із застосуванням компаративістського методу. Автором акцентовано увагу на необхідності опрацювання прикладного поняття доброчесності, що є особливо актуальним під час війни. Вирішення проблем доброчесності працівників правоохоронних органів потребує вжиття неординарних заходів законодавчою та виконавчою гілками влади, зокрема розробки критеріїв визначення поняття. Надважливим завданням України є включення в національну інформаційну стратегію заходів щодо формування свідомості працівників органів правопорядку в контексті дотримання ними доброчесної поведінки під час служби та як способу життя.
ПРОБЛЕМИ РЕАЛІЗАЦІЇ СОЦІАЛЬНИХ ГАРАНТІЙ ДЛЯ БЛИЗЬКИХ РОДИЧІВ ТА ЧЛЕНІВ СІМ’Ї ОСІБ, ЗНИКЛИХ БЕЗВІСТИ ЗА ОСОБЛИВИХ ОБСТАВИН
У статті визначені основні аспекти та ключові положення, які стосуються: грошового забезпечення військовослужбовців та членів їхніх сімей; особистого розпорядження військовослужбовця; отримання грошового атестата; правового виховання військовослужбовців; умов отримання пільг щодо оплати житла та комунальних послуг близькими родичами та членами сім’ї осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та інші фінансові питання. Визначено недоліки нормативно-правового забезпечення питань, які регулюють особливості захисту прав близьких родичів та членів сім’ї осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, і розроблено відповідні пропозиції.
ВПЛИВ МІЖНАРОДНИХ ТА ЄВРОПЕЙСЬКИХ СТАНДАРТІВ НА СТАНОВЛЕННЯ ТА РОЗВИТОК НАЦІОНАЛЬНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ПРАВОВОЇ ПОЛІТИКИ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ
У статті розглядаються та оцінюються межі впливу принципів та стандартів міжнародного та європейського права на становлення та розвиток національної кримінально-правової політики. Авторами оцінюється стан правотворчої діяльності за кримінально-правовим напрямом та виокремлюються незадовільні фактори та чинники, які негативним чином впливають на розвиток кримінально-правової політики. Визначаються основні напрями розвитку міжнародного та європейського кримінального права, межі яких вплинули на розвиток українського кримінального законодавства.
БІОЛОГІЧНА ДИВЕРСІЯ: АНАЛІЗ ЧИННОГО І ПЕРСПЕКТИВНОГО ЗАКОНОДАВСТВА ПРО КРИМІНАЛЬНУ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ
У дослідженні проводиться юридичний аналіз кримінально-правової норми, передбаченої ст. 113 КК України, яка встановлює відповідальність, зокрема за біологічну диверсію; окреслюються основні недоліки чинного законодавства у сфері кримінально-правової охорони живих організмів від диверсійних посягань. Також аналізуються відповідні положення проєкту нового Кримінального кодексу України, що розроблюється Робочою групою у складі Комісії з питань правової реформи, та надаються пропозиції щодо вдосконалення відповідного вітчизняного законодавства.
МІЖНАРОДНИЙ ДОСВІД ОРГАНІЗАЦІЇ ТА ДІЯЛЬНОСТІ ВІЙСЬКОВИХ ФОРМУВАНЬ ІЗ ПРАВООХОРОННИМИ ФУНКЦІЯМИ
У статті проведено порівняльно-правовий аналіз міжнародного досвіду організації та функціонування військових формувань із правоохоронними функціями в європейських країнах та Сполучених Штатах Америки. Окрема увага приділена правовим засадам та інституційним механізмам демократичного контролю над збройними силами, зокрема на прикладі Сполучених Штатів Америки, а також системі підпорядкування жандармерій у європейських країнах. Вітчизняний досвід розглядається в контексті поступової адаптації до міжнародних стандартів. Водночас наголошується на тому, що відсутність чіткого нормативно-правового розмежування повноважень між Національною гвардією України, Збройними силами та поліцією ускладнює реалізацію ефективного співробітництва. На основі проаналізованого міжнародного досвіду автор обґрунтовує необхідність подальшої законодавчої модернізації правового статусу Національної гвардії України.
АДАПТАЦІЯ МІЖНАРОДНОГО ДОСВІДУ ПІДГОТОВКИ СПЕЦПІДРОЗДІЛУ GSG 9 В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ ДЛЯ ДЕПАРТАМЕНТУ ПОЛІЦІЇ ОСОБЛИВОГО ПРИЗНАЧЕННЯ «ОБ’ЄДНАНА ШТУРМОВА БРИГАДА НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ «ЛЮТЬ»
У представленій статті здійснено наукове дослідження імплементації зарубіжного досвіду Німеччини d контексті формування спеціалізованого підрозділу поліції особливого призначення «Об’єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють». У межах дослідження проведено аналіз історичних передумов інституціоналізації підрозділів спеціального призначення на міжнародному рівні. Детально розглянуто організаційні моделі, системи підготовки особового складу та специфіку операційної діяльності спеціального підрозділу поліції Федеративної Республіки Німеччина (GSG 9). Особливий акцент зроблено на аналізі принципів підготовки особового складу спеціального підрозділу Німеччини, включно з емпіричною орієнтацією, концептуалізацією навчального процесу, активним експериментуванням, застосуванням індивідуалізованого підходу та розвитком фундаментальних фізичних якостей. Досліджено етапи відбору кандидатів, змістовне наповнення базової та спеціалізованої підготовки, а також особливості матеріально-технічного забезпечення розглянутих підрозділів.У статті обґрунтовано важливість інтеграції позитивного зарубіжного досвіду в процес удосконалення системи підготовки українських поліцейських особливого призначення. Водночас наголошено на неприпустимості прямого копіювання іноземних моделей без урахування національних особливостей і контексту воєнного стану, що триває на території України. Підкреслено необхідність адаптації кращих міжнародних практик до вітчизняних реалій із метою оптимізації ефективності функціонування поліції особливого призначення «Об’єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють»» в умовах сучасних оперативно-службових викликів.
ПРАВОВІ ТА ОРГАНІЗАЦІЙНІ ЗАСАДИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ІНФОРМАЦІЙНОЇ БЕЗПЕКИ В УКРАЇНІ
Статтю присвячено комплексному аналізу правових і організаційних засад інформаційної безпеки України, установленню основних проблем їхнього розвитку й окресленню перспективних напрямів удосконалення. Зокрема, установлено структуру організаційних засад інформаційної безпеки, до яких належать: об’єктивність, науковість, системність, комплексність, безперервність, індивідуалізація відповідальності, синергія централізованого та децентралізованого управління. Акцентовано на важливості правового регулювання суспільних відносин у сфері інформаційної безпеки.
КІБЕРЗЛОЧИНИ ЯК ОБ’ЄКТ ПРАВОВОЇ КЛАСИФІКАЦІЇ
У статті проведено правовий аналіз кіберзлочинів як об’єкта класифікації в умовах цифровізації суспільства. Акцентовано на нормативній невизначеності, труднощах кваліфікації, особливостях використання електронних доказів і міжвідомчій координації. Запропоновано авторське бачення класифікації кіберзлочинів з урахуванням міжнародних стандартів та національного законодавства.
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ВИКОРИСТАННЯ АВТОНОМНИХ СИСТЕМ ОЗБРОЄНЬ У ПРАВООХОРОННІЙ ДІЯЛЬНОСТІ: ВИКЛИКИ ТА ПЕРСПЕКТИВИ
У статті зазначено, що розвиток технологій автономних систем озброєнь ставить перед правовою системою нові виклики, особливо в контексті їх використання у правоохоронній діяльності.У статті проаналізовано основні аспекти правового регулювання застосування автономних систем озброєнь у правоохоронних органах з урахуванням міжнародних стандартів, національних правових норм, а також етичних і моральних аспектів такого використання. Окрему увагу приділено можливим ризикам і перевагам, а також пропозиціям щодо вдосконалення нормативно-правової бази для ефективного та безпечного використання автономних технологій у сфері безпеки.
ПСИХОЛОГІЧНИЙ ПРОФІЛЬ ОСОБИ НЕВІДОМОГО ЗЛОЧИНЦЯ: ОКРЕМІ ОСОБЛИВОСТІ ЗАСТОСУВАННЯ
Установлено, що психологічний профіль особи невідомого злочинця створюється фахівцем крізь, так би мовити, призму фрагментів (частин відомої інформації) про події злочину й особу злочинця. Підсумовано, що використання методу психологічного профілювання особи невідомого злочинця може надати органам кримінального переслідування інформацію про: психотип людини, фізіологічні та поведінкові особливості, інтелектуальні здібності людини, мотиви поведінки злочинної діяльності, може надати можливість прогнозування дій злочинця в майбутньому.
СУЧАСНИЙ СТАН ТА ПЕРСПЕКТИВИ РОЗВИТКУ УЧАСТІ ГРОМАДЯН В ОХОРОНІ ГРОМАДСЬКОГО ПОРЯДКУ І ДЕРЖАВНОГО КОРДОНУ В УКРАЇНІ
Стаття присвячена комплексному аналізу стану та перспектив розвитку участі громадян в охороні громадського порядку та державного кордону в Україні в умовах воєнного стану та післявоєнного відновлення. У роботі окреслюються проблеми, що виникають у процесі функціонування громадських формувань з охорони громадського порядку та державного кордону. У висновках обґрунтовується необхідність створення в Україні типових (уніфікованих) моделей громадських формувань з охорони громадського порядку та державного кордону, які повинні мати централізовану структуру, ієрархію, чіткий правовий статус, постійне фінансування та зв’язок з територіальними правоохоронними органами.
ДОПУСК ДО КЕРУВАННЯ ТРАНСПОРТНИМИ ЗАСОБАМИ У СТАНІ СП’ЯНІННЯ: ПРОБЛЕМАТИКА ВИЗНАЧЕННЯ СУБ’ЄКТА АДМІНІСТРАТИВНОГО ПРОСТУПКУ
У статті досліджено правову природу допуску до керування транспортними засобами у стані сп’яніння в контексті застосування частини 1 статті 129 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Здійснено аналіз нормативно-правових актів, що регламентують передрейсовий контроль водіїв, а також виявлено суперечності між змістом законодавства та практикою його застосування. Особливу увагу приділено проблемі визначення суб’єкта адміністративної відповідальності за допуск особи до керування транспортом у стані сп’яніння. Доведено, що чинна редакція статті 129 Кодексу України про адміністративні правопорушення не охоплює всіх фактичних учасників процедури допуску, зокрема медичних працівників, що створює умови для латентності правопорушення. Обґрунтовано необхідність розширення кола суб’єктів відповідальності, уточнення терміна «допуск» у вузькому розумінні, а також запропоновано напрями вдосконалення адміністративно-деліктного законодавства з метою підвищення ефективності контролю за безпекою дорожнього руху.
ТАКТИКО-СПЕЦІАЛЬНА ПІДГОТОВКА ПОЛІЦЕЙСЬКИХ ДО ВИКОРИСТАННЯ ПІДРУЧНИХ ЗАСОБІВ
У статті проаналізовано правові та практичні аспекти підготовки поліцейських до застосування підручних засобів у складних ситуаціях. Обґрунтовано необхідність удосконалення тактико-спеціальної підготовки в закладах вищої освіти зі специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, з урахуванням психологічної стійкості, моделювання екстремальних умов та інноваційних методів навчання. Наголошено на важливості комплексного підходу до формування професійної готовності поліцейських, що забезпечує ефективність дій у кризових умовах.
КРИМІНАЛЬНА ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА ТЯЖКУ ШКОДУ ЗДОРОВ’Ю ЗА ПРОЄКТОМ КРИМІНАЛЬНОГО КОДЕКСУ УКРАЇНИ
У статті розглянуті питання встановлення кримінальної відповідальності за тяжку шкоду здоров’ю у проєкті КК України. Зазначений проєкт КК пропонує до видів тяжкої шкоди здоров’ю, окрім наявних видів тяжкого тілесного ушкодження, додати такі види, як стерилізація, повна втрата професійної працездатності, зараження особливо небезпечною інфекційною хворобою або інфікування її збудником, непоправне спотворення тіла. У статті наводяться аргументи на користь закріплення у відповідній кримінально-правовій нормі такого виду тяжкої шкоди здоров’ю, як втрата людиною репродуктивної функції, обґрунтовується недоцільність розмежування непоправного спотворення обличчя та інших частин тіла людини у разі визначення видів тяжкої шкоди здоров’ю, пропонується визнати спричинення тяжкої шкоди здоров’ю на замовлення ознакою, що підвищує тяжкість досліджуваного кримінального правопорушення.
АКТУАЛЬНІ НАПРЯМИ УДОСКОНАЛЕННЯ КРИМІНАЛЬНОЇ ВІДПОВІДАЛЬНОСТІ ТА ПОКАРАННЯ ЗА КРИМІНАЛЬНІ ПРАВОПОРУШЕННЯ ПРОТИ СТАТЕВОЇ СВОБОДИ ТА СТАТЕВОЇ НЕДОТОРКАНОСТІ, ВЧИНЕНІ В УМОВАХ ЗБРОЙНОГО КОНФЛІКТУ
У статті розглядаються проблеми застосування кримінально-правових норм, у яких встановлено кримінальну відповідальність за кримінальні правопорушення проти статевої свободи та недоторканості, зокрема тих, що вчиняються щодо малолітніх та неповнолітніх осіб. На підставі аналізу та узагальнення статистичної звітності правоохоронних органів та судової практики пропонується комплекс змін та доповнень до IV розділу кримінального законодавства України, більшість яких спрямовано на усунення суперечностей, які виникли одночасно із новелами 2017 року, які було внесено з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами.
ХАРАКТЕРИСТИКА ТИПОВИХ ПОМИЛОК ПРАЦІВНИКІВ ПОЛІЦІЇ У ФОРМУВАННІ ДОКАЗОВОЇ БАЗИ ПІД ЧАС ДОКУМЕНТУВАННЯ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПРАВОПОРУШЕНЬ
Стаття присвячена дослідженню питань доказування у провадженнях у справах про адміністративні правопорушення. На основі аналізу судових рішень виявлено типові недоліки у правозастосовній практиці Національної поліції України у формуванні доказової бази. Здійснено систематизацію типових помилок у разі формування доказової бази, що допускаються працівниками поліції під час документування адміністративних правопорушень. Наголошено, що зазначені недоліки призводять до визнання доказів недопустимими, неналежними та недостатніми, що ускладнює розгляд справ та унеможливлює притягнення правопорушників до відповідальності.