Українська поліцеїстика: теорія, законодавство, практика
ДЕЯКІ АСПЕКТИ ПРОВЕДЕННЯ НЕВЕРБАЛЬНИХ СЛІДЧИХ (РОЗШУКОВИХ) ДІЙ ПІД ЧАС РОЗСЛІДУВАННЯ ШАХРАЙСТВ, УЧИНЕНИХ У КІБЕРПРОСТОРІ
У статті розглянуто окремі аспекти проведення невербальних слідчих (розшукових) дій під час розслідування шахрайств, учинених у кіберпросторі. Обґрунтовано значення правильного поєднання процесуальних і тактичних засад проведення слідчих (розшукових) дій для забезпечення ефективності доказування у кримінальних провадженнях цієї категорії. Особливу увагу приділено обшуку як ключовій невербальній слідчій (розшуковій) дії. Визначено об’єкти, що підлягають виявленню та вилученню. Наголошено на необхідності залучення спеціалістів у галузі комп’ютерної техніки та кібербезпеки, а також на дотриманні спеціальних правил поводження із цифровими доказами під час їх огляду, фіксації та вилучення.
Авторське право (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
АКТУАЛЬНІ ПИТАННЯ ДОСУДОВОГО РОЗСЛІДУВАННЯ У КРИМІНАЛЬНИХ ПРОВАДЖЕННЯХ ЗА ФАКТАМИ БЕЗВІСТИ ЗНИКЛИХ ОСІБ В УМОВАХ ВОЄНОГО СТАНУ
Статтю присвячено дослідженню актуальних проблем досудового розслідування у кримінальних провадженнях за фактами безвісти зниклих осіб в умовах воєнного стану. Зазначається, що чинна модель розшуку характеризується системною колізією, де кримінальний процес використовується не за призначенням. Аналізуються нормативні акти, що регулюють статус зниклих осіб та порядок геномної реєстрації, для виявлення причин процедурних пасток. Акцентується увага на тому, що реєстрація провадження зразків у родичів створює штучне навантаження на органи слідства. Досліджено недоліки превентивних систем обліку та запропоновано запровадити адміністративну (позапроцесуальну) процедуру відбору ДНК для розмежування гуманітарного та кримінального треків.
ПРАКТИКА ЄСПЛ У ПРАВОВОМУ РЕГУЛЮВАННІ ОБШУКІВ У АДВОКАТА
Актуальність даного дослідження обумовлена зростаючою кількістю випадків проведення обшуків, спрямованих на адвокатів, зокрема в їхніх житлових приміщеннях, офісах і транспортних засобах. Протягом останніх років такі дії набули характеру тривожної тенденції. Порушення прав адвокатів, ігнорування нормативно закріплених гарантій їхньої діяльності та зловживання повноваженнями з боку правоохоронних органів стали не епізодичними явищами, а системною проблемою. У зв’язку з цим виникає необхідність ґрунтовного аналізу існуючих наукових досліджень українських вчених щодо цієї проблеми, а також практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка містить його правові позиції стосовно процедури проведення обшуків у адвокатів. У статті акцентується увага на тому, що практичні рекомендації, розроблені ЄСПЛ, частково регулюють організацію обшуків, а також допомагають визначити можливі недоліки окремих процедур.
СФЕРИ ТА МІСЦЯ ОПЕРАТИВНОГО ПОШУКУ ЕКОЛОГІЧНИХ ЗЛОЧИНІВ У СФЕРІ НАДРОВИКОРИСТАННЯ
У статті зазначено, що підвищення ефективності протидії злочинним проявам обумовлює необхідність розробки тактики виявлення для кожного виду злочинів, оскільки специфіка діяльності в конкретній сфері обумовлює у свою чергу сферу пошуку як місця, де злочинна діяльність має тенденцію до повторюваності, концентрації і які у контексті надровикористання взагалі роблять можливим вчинення злочинів. Зроблено висновок, що до сфер оперативного пошуку ознак екологічних злочинів у сфері надровикористання відносяться: суб’єкти надровикористання, що знаходяться в оперативному обслуговуванні; об’єкти, що не знаходяться в оперативному обслуговуванні, на яких здійснюється незаконний видобуток корисних копалин з порушенням вимог екологічної безпеки; місця, де настають та/або можуть бути виявлені факти реалізації наслідків, що настали у результаті вчинення екологічних злочинів у сфері надровикористання; місця безпосереднього видобутку корисних копалин; місця проєктування, розміщення, будівництва, реконструкції, введення в експлуатацію, експлуатації та ліквідації підприємств, споруд, пересувних засобів та інших об’єктів надровикористання; природні об’єкти, що знаходяться під охороною і є ризикованими з точки зору екологічної безпеки; органи екологічного контролю, а також органи контролю надровикористання (з точки зору участі у вчиненні екологічних злочинів їх працівників, а також як місця, де зосереджено низку джерел інформації щодо вчинення екологічних злочинів.
ДО ПИТАННЯ АКТУАЛІЗАЦІЇ НАПРЯМІВ НАУКОВИХ ДОСЛІДЖЕНЬ ПРОВЕДЕННЯ КОНТРОЛЮ ЗА ВЧИНЕННЯМ ЗЛОЧИНУ
У статті проаналізовано проблемні питання щодо актуалізації напрямів наукових досліджень правових засад, а також організації і тактики проведення різних форм контролю за вчиненням злочину. Стверджується, що в умовах воєнного стану злочинність в Україні характеризується високим рівнем, несприятливою динамікою та структурою. Зазначено, що правова невизначеність розуміння контролю за вчиненням злочину, неоднозначність підходів щодо тактичних аспектів його проведення обумовлюють необхідність визначення подальших напрямів ґрунтовних досліджень правових, а також організаційно-тактичних аспектів проведення контролю за вчиненням злочину у кримінальному провадженні. Здійснено аналіз наукових здобутків сучасних вчених – представників різних галузей стосовно проблемних аспектів організації і тактики проведення контролю за вчиненням злочину.
ВІДОМОСТІ ПРО ОСОБУ ПРАВОПОРУШНИКА В СТРУКТУРІ КРИМІНАЛІСТИЧНОЇ ХАРАКТЕРИСТИКИ НАСИЛЬНИЦЬКОГО ЗНИКНЕННЯ
У статті досліджено відомості про особу правопорушника як ключовий структурний елемент криміналістичної характеристики насильницького зникнення. Обґрунтовано, що специфіка зазначеного виду кримінального правопорушення, яка характеризується високою латентністю, організованим характером та частою участю представників державної або квазідержавних структур, зумовлює ускладнення процесу встановлення суб’єкта злочину. Проаналізовано теоретичні підходи до вивчення особи правопорушника в структурі криміналістичної характеристики та доведено обмеженість традиційних методів її дослідження у провадженнях про насильницькі зникнення. Сформульовано типові криміналістичні ознаки особи правопорушника, що вчиняє насильницьке зникнення, та визначено практичне значення одержаних відомостей для підвищення ефективності досудового розслідування та забезпечення встановлення істини у кримінальних провадженнях цієї категорії.
ЕТАПИ ПІДГОТОВКИ ДО ПРОВЕДЕННЯ НСРД У ПРОЦЕСІ РОЗСЛІДУВАННЯ КОРИСЛИВИХ ЗЛОЧИНІВ, ВЧИНЕНИХ ВІЙСЬКОВИМИ СЛУЖБОВИМИ ОСОБАМИ ПІД ЧАС ВОЄННОГО СТАНУ
У статті зазначено, що підготовка до проведення НСРД під час розслідування корисливих злочинів, вчинених військовими службовими особами під час воєнного стану, містить наступні етапи: визначення наявності умов для проведення НСРД; можливість визначення тяжкості корисливого військового злочину; можливість визначення приналежності носія оперативно значущої поведінки як до категорії військовослужбовців, так і до категорії військових службових осіб; можливість отримання доказів виключно шляхом проведення НСРД; наявність певної ситуації, що обумовлює проведення конкретної НСРД; можливість визнання фактів, здобутих в результаті проведення НСРД, як доказів у кримінальному провадженні; визначення особи чи іншого об’єкта НСРД; прийняття рішення про проведення НСРД певного виду; визначення суб’єкта проведення НСРД; наявність правових та технічних можливостей у іншого суб’єкта, якому слідчий може надати доручення на проведення НСРД; створення умов сприятливих для проведення НСРД.
СУБ’ЄКТИ ПРОВЕДЕННЯ СПЕЦІАЛЬНОГО СЛІДЧОГО ЕКСПЕРИМЕНТУ
У статті виокремлено суб’єктів спеціального слідчого експерименту, до яких віднесено безпосередніх та опосередкованих суб’єктів. Зазначено, що до безпосередніх суб’єктів спеціального слідчого експерименту належать: прокурор, функції якого під час проведення спеціального слідчого експерименту значно ширші, ніж функції проведення інших НСРД у досудовому розслідуванні; слідчий, компетенція якого стосовно проведення спеціального слідчого експерименту значно вужча, ніж під час проведення інших НСРД у досудовому розслідуванні; оперативні підрозділи, які уповноважені проводити спеціальний слідчий експеримент, виконують такі функції: організаційні (зокрема, надання завдання для проведення забезпечувальних НСРД спеціалізованим оперативним підрозділам); виконавчі (виконання доручення слідчого, вказівок щодо проведення спеціального слідчого експерименту); тактичні (безпосереднє проведення спеціального слідчого експерименту). До опосередкованих суб’єктів спеціального слідчого експерименту віднесено залучених осіб, які за функціями під час проведення спеціального слідчого експерименту розподілені на такі категорії, як: конфіденти; особи, які звернулися до правоохоронного органу із заявою про неправомірні дії стосовно них; особи, які беруть участь у спеціальному слідчому експерименті, безпосередньо випробовуючи дійсні наміри об’єкта спеціального слідчого експерименту.
ПРОБЛЕМИ ПРОВАДЖЕННЯ ОГЛЯДУ МІСЦЯ ПОДІЇ В УМОВАХ НАБЛИЖЕННЯ БОЙОВИХ ДІЙ: ШЛЯХИ ВИРІШЕННЯ
У статті досліджується проблема проведення огляду місця події в умовах бойових дій в Україні. Автор аналізує ключові виклики, як-от загрози безпеці учасників процесуальних дій, обмежений доступ до місць подій, труднощі з фіксацією доказів через обстріли та мінування, а також організаційні проблеми координації між правоохоронними органами і Збройними силами України. На основі норм Кримінального процесуального кодексу України та змін, внесених до нього у зв’язку з воєнним станом, розглядаються процесуальні особливості, зокрема й можливість проведення огляду місця події з використанням технічних засобів фіксації в небезпечних умовах.
ФЕНОМЕН СУДОВОГО ПРЕЦЕДЕНТУ В УКРАЇНІ, НАПРЯМИ КОНВЕРГЕНЦІЇ В СИСТЕМІ ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ
У статті проаналізовано становлення й розвиток судового прецеденту в Україні та його взаємодію із практикою Європейського суду з прав людини та Верховного Суду. Через релятивність із судовим прецедентом досліджено феномен судового рішення (правової позиції) в українській правовій системі. Розширено сучасне розуміння статусу та ролі судового прецеденту в системі українського національного права, окреслено напрями його подальшої конвергенції в системі правового регулювання. Визначено вплив правових позицій судів на єдність правозастосування.
ЕТАПИ СТВОРЕННЯ ІНСТИТУЦІЙНИХ СТРУКТУР ЄВРОПЕЙСЬКОГО СОЮЗУ
Статтю присвячено комплексному аналізу етапів формування інституційних структур Європейського Союзу від завершення Другої світової війни до сучасного етапу розвитку європейської інтеграції. Обґрунтовано, що інституційне будівництво ЄС є результатом тривалого та поетапного процесу, який поєднував політичні, економічні, військові та правові чинники, зумовлені необхідністю забезпечення миру, стабільності та сталого розвитку європейських держав. Показано, що інституційна еволюція ЄС відбувалася в умовах постійного пошуку балансу між національним суверенітетом держав-членів і потребами наднаціонального управління. Зроблено висновок, що досвід інституційного розвитку Європейського Союзу має важливе теоретичне й практичне значення для осмислення правових умов вступу України до ЄС і подальшої інтеграції у його структурні інститути.
РОЗСЛІДУВАННЯ ЗЛОЧИНІВ ПРОТИ ОСНОВ НАЦІОНАЛЬНОЇ БЕЗПЕКИ УКРАЇНИ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ (ПРАКТИКА СЛІДЧОГО УПРАВЛІННЯ ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ХЕРСОНСЬКІЙ ОБЛАСТІ)
В умовах повномасштабного збройного вторгнення РФ на територію України питання гарантування національної безпеки набуло особливої важливості. Злочини, що посягають на державний суверенітет і територіальну цілісність, колабораційна діяльність та пособництво державі-агресору створюють пряму загрозу державності та національній безпеці України. Ці обставини зумовили впровадження та використання нових, ефективних і дієвих методів з виявлення, фіксації та документування зазначеної категорії злочинів, зокрема слідчими підрозділами Херсонщини.
НАПРЯМИ ВДОСКОНАЛЕННЯ ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ АЛЬТЕРНАТИВНОЇ НЕВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ В УКРАЇНІ
У статті розглянуто правові проблеми в Україні у зв’язку із прогалинами у правовому регулюванні альтернативної невійськової служби. Констатовано, що відсутність юридичної відповідальності осіб, які мають проходити досліджуваний вид служби, значно знижує ефективність правового механізму її проходження. Запропоновано визначення різних рівнів придатності за станом здоров’я до проходження альтернативної невійськової служби. Зроблено висновок, що правове регулювання проходження альтернативної невійськової служби в Україні під час дії правового режиму воєнного стану має здійснюватися в нерозривному зв’язку з гарантуванням національної безпеки.
ФОРМУВАННЯ АДМІНІСТРАТИВНО-ПРАВОВОГО МЕХАНІЗМУ КОНТРОЛЮ ЯКОСТІ ПОЛІЦЕЙСЬКИХ ПОСЛУГ В УМОВАХ ОСОБЛИВОГО ПРАВОВОГО РЕЖИМУ
У статті розглянуто теоретико-правові засади формування адміністративно-правового механізму контролю якості поліцейських послуг. Досліджено еволюцію підходів до розуміння якості в поліцейській діяльності, узагальнено зарубіжний досвід Сполучених Штатів Америки, Канади, Австралії та Нової Зеландії щодо внутрішнього і зовнішнього моніторингу ефективності поліцейських послуг. Обґрунтовано необхідність упровадження в Україні гнучкого механізму контролю, що поєднує цифрові метрики довіри, публічну звітність і спеціальні процедури оцінювання під час особливого правового режиму, надано авторське визначення терміна «контроль якості поліцейських послуг в умовах особливого правового режиму».
ІННОВАЦІЙНІ ПІДХОДИ ДО ВИКОРИСТАННЯ ARTELLENCE У СУЧАСНОМУ КРИМІНАЛЬНОМУ АНАЛІЗІ
У статті здійснено всебічне дослідження функціональних можливостей аналітичної платформи “Artellence”, що є прикладом сучасного когнітивного інструменту для кримінального аналізу в цифровому середовищі. Розкрито архітектуру системи, модульний склад і технічні аспекти, зокрема елементи екосистеми “BigDataPeople 2”. Описано практичне застосування таких модулів, як фотопошук, семантичне профілювання, побудова графів зв’язків, геопозиціонування, класифікація ідеологічної орієнтації та часовий аналіз цифрової активності. Наведено кейс-аналіз роботи системи в умовах розпізнавання особи за зображенням, побудови аналітичного профілю, визначення взаємодій, а також оцінювання лексичних маркерів та інформаційних кластерів. Висвітлено інтерфейсні рішення та точнісні показники, що підтверджують ефективність інструменту. Визначено потенціал Artellence у побудові доказових гіпотез, верифікації цифрових слідів, оперативній і стратегічній підтримці досудового розслідування та розробленні аналітичних моделей злочинної поведінки з урахуванням міжнародних підходів.
ПСИХОЛОГІЧНА РЕАБІЛІТАЦІЯ ВІЙСЬКОВОСЛУЖБОВЦІВ СЕКТОРУ БЕЗПЕКИ ЯК ЮРИДИЧНО РЕЛЕВАНТНИЙ СТАН: КОНСТИТУЦІЙНІ ГАРАНТІЇ ТА ДОКТРИНАЛЬНІ МЕЖІ ДОПУСТИМОГО ВТРУЧАННЯ
У статті здійснено аналіз психологічної реабілітації військовослужбовців сектору безпеки як юридично релевантного стану, що в умовах війни потребує нормативної конкретизації в межах конституційного права. Розглянуто правову природу психічного здоров’я як об’єкта охорони “sui generis”, визначено межі допустимого втручання держави у психоемоційну сферу особи, зокрема в контексті примусового застосування реабілітаційних заходів. Особливу увагу приділено проблемі правового статусу посттравматичного стресового розладу як потенційної підстави для обмеження службової придатності.
СПЕЦІАЛІЗАЦІЯ У «ВЗАЄМОДІЇ»: ОСОБЛИВОСТІ ПІДГОТОВКИ ФАХІВЦІВ ДЛЯ ПІДРОЗДІЛІВ ДОСУДОВОГО РОЗСЛІДУВАННЯ
У статті проаналізовано особливості реалізації гуманітарної політики у сфері державного управління, пов’язаного з реформуванням органів правопорядку як суб’єктів сектору безпеки й оборони. З’ясовано, що в системі підготовки фахівців освітнього ступеня бакалавра в галузі знань D «Бізнес, адміністрування та право» за спеціальністю D8 «Право», кваліфікації бакалавра права чутливим є формування у здобувачів вищої освіти закладів вищої освіти зі специфічними умовами навчання соціальних компетентностей. Виявлено, що з метою покращення професійних якостей випускників для виконання службових завдань потребують перегляду та збалансованого підходу змістове наповнення навчальних дисциплін і практична підготовка.
ВОГНЕВА ПІДГОТОВКА ПОЛІЦЕЙСЬКИХ: СУЧАСНІ ВИКЛИКИ ТА ІНСТРУМЕНТИ ПІДВИЩЕННЯ ПРОФЕСІЙНОЇ ГОТОВНОСТІ
У статті здійснено комплексний науково-правовий аналіз змісту вогневої підготовки поліцейських в умовах надходження нових зразків озброєння та викликів воєнного стану. Здійснено аналіз системи службової і академічної підготовки щодо формування ключових компетентностей поліцейських у застосуванні нетипових моделей озброєння. На підставі порівняльного аналізу зарубіжного досвіду (Великої Британії та Сполучених Штатів Америки) обґрунтовано можливість імплементації компетентнісного підходу у сфері вогневої підготовки, що передбачає поетапну перевірку рівня готовності та формалізовані процедури підтвердження набутих навичок. Запропоновано науково обґрунтовану модель упровадження системи сертифікації вогневої компетентності працівників поліції із чітким визначенням кваліфікаційних рівнів і механізмів обліку результатів.
НОРМАТИВНЕ РЕГУЛЮВАННЯ ПРОФІЛАКТИКИ ПРОФЕСІЙНОЇ ДЕФОРМАЦІЇ ПРАВООХОРОНЦЯ ПІД ЧАС ВОЄННОГО СТАНУ: ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ДОСВІД
У статті здійснено комплексний аналіз нормативного регулювання профілактики професійної деформації правоохоронців в умовах воєнного стану крізь призму європейських стандартів і практик. Обґрунтовано, що професійна деформація є не лише психологічною чи етичною проблемою, а й важливим правовим викликом, який безпосередньо впливає на стан законності, дотримання прав людини та довіру суспільства до правоохоронних органів. Досліджено основні міжнародні та європейські нормативні акти, що регламентують діяльність правоохоронців, виокремлено ключові правові механізми профілактики професійної деформації та окреслено перспективи імплементації європейського досвіду в національну правову систему України в умовах воєнного стану.
ТАКТИЧНА ТА ВОГНЕВА ПІДГОТОВКА ПОЛІЦЕЙСЬКИХ ЯК СКЛАДОВІ ФОРМУВАННЯ ПРОФЕСІЙНОЇ ГОТОВНОСТІ ДО ДІЙ В УМОВАХ ПІДВИЩЕНОГО РИЗИКУ
У статті проаналізовано роль тактичної та вогневої підготовки у формуванні професійної готовності поліцейських до дій в умовах підвищеного ризику. Доведено необхідність їх інтеграції зі спеціальною фізичною підготовкою. Обґрунтовано, що ефективність правоохоронної діяльності значною мірою залежить від здатності поліцейських оперативно оцінювати тактичну обстановку, приймати обґрунтовані рішення в умовах дефіциту часу та невизначеності, а також застосовувати вогнепальну зброю відповідно до вимог законодавства і принципів особистої та публічної безпеки. Доведено, що комплексний підхід, орієнтований на моделювання реальних службових ситуацій, формує професійно надійного працівника поліції.
ПОНЯТТЯ ЕНЕРГЕТИЧНОЇ БЕЗПЕКИ ДЕРЖАВИ (ДОСВІД РЕСПУБЛІКИ ПОЛЬЩА)
Енергетична безпека країни є одним із найважливіших аспектів економіки та тісно пов’язана з її функціонуванням. Досягнення енергетичної безпеки є одним із ключових викликів, що постав нині як перед Україною, так і перед іншими державами. У зв’язку із цим видається доцільним проаналізувати понятійний апарат явища енергетичної безпеки, скориставшись досвідом іноземної держави (Республіка Польща). Встановлення чіткого та вичерпного складу елементів, що формують поняття «енергетична безпека», сприятиме не лише виявленню та групуванню приписів кримінального права, що здійснюють охорону у сфері енергетичної безпеки, а й удосконаленню їхнього змісту.
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ОСІБ, ЯКІ КЕРУЮТЬ ЛЕГКИМ ПЕРСОНАЛЬНИМ ЕЛЕКТРИЧНИМ ТРАНСПОРТНИМ ЗАСОБОМ
Стаття присвячена аналізу правового статусу легких персональних електричних транспортних засобів і особливостей притягнення до відповідальності за правопорушення, учинені під час їх використання. Встановлено, що чинне законодавство не визначає прав і обов’язків осіб, які керують легкими персональними електричними транспортними засобами (ЛПЕТЗ), що ускладнює кваліфікацію адміністративних і кримінальних правопорушень та призводить до колізій у правозастосуванні. Запропоновано вдосконалення нормативного регулювання для убезпечення дорожнього руху та єдності судової практики.
ЗЛОЧИННІСТЬ ЯК СИСТЕМА КРІЗЬ ПРИЗМУ ПРОБЛЕМИ КОМПЛЕКСНОСТІ У КРИМІНОЛОГІЇ
У статті на підставі результатів емпіричного та поглибленого теоретичного дослідження розглянуто досі невирішену у кримінології проблему щодо системного характеру злочинності. Учених-кримінологів, які вивчали анонсоване питання, розділено на дві групи: ті, що не визнають, і ті, які визнають злочинність системою. Наведено щодо цього відповідну теоретичну аргументацію. Висловлена авторська позиція щодо системної природи явища кримінальної протиправності. Її побудовано на засадах методології системного підходу та синергетики, а також результатах здійсненого експертного опитування.
АДМІНІСТРАТИВНІ ПРОЦЕДУРИ У СФЕРІ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ БЕЗПЕКИ ДОРОЖНЬОГО РУХУ
У статті досліджено адміністративні процедури у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху як специфічний різновид контрольно-наглядових процедур публічної адміністрації. Підкреслено, що в умовах трансформації системи державного управління саме адміністративно-процедурний формат реалізації владних повноважень забезпечує правову визначеність, передбачуваність та прозорість взаємодії між органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, суб’єктами господарювання та громадянами. Проаналізовано різні підходи науковців до визначення сутності контрольно-наглядових процедур, а також положення Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Розкрито структуру адміністративної контрольно-наглядової процедури у сфері безпеки дорожнього руху. Зроблено висновок, що уніфікація контрольно-наглядових процедур у межах Закону про адміністративну процедуру сприятиме підвищенню ефективності державного управління, забезпеченню правової визначеності та зміцненню гарантій прав учасників дорожнього руху.
КРИМІНАЛЬНА ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА ЗАЛИШЕННЯ В НЕБЕЗПЕЦІ ЗА ЗАКОНОДАВСТВОМ КАНАДИ: АНАЛІЗ ТА ПОЗИТИВНИЙ ДОСВІД ДЛЯ УКРАЇНИ У СФЕРІ ПРОТИДІЇ КРИМІНАЛЬНИМ ПРАВОПОРУШЕННЯМ ПРОТИ ЖИТТЯ І ЗДОРОВ’Я ОСОБИ
У статті досліджено кримінальну відповідальність за законодавством Канади за залишення в небезпеці (стаття 215 Кримінального кодексу Канади), тобто невиконання обов’язків турботи з боку визначених осіб (батьки, прийомні батьки до досягнення дитиною 16-річного віку, опікуни, подружжя тощо), якщо потерпілий через малолітство, старість, хворобу або через інший безпорадний стан не здатен забезпечити собі повноцінне безпечне життя. Також приділена увага висвітленню складу кримінального правопорушення, а також покаранню за його вчинення. На основі проведеного аналізу запропоновано доповнити частину 1 статті 135 Кримінального кодексу України не тільки небезпечним для життя, але й для здоров’я станом, що матиме позитивний вплив для запобігання та протидії вчиненню кримінальних правопорушень проти життя і здоров’я особи, зокрема й пов’язаних із залишенням в небезпеці.
КРИМІНАЛЬНА ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА ЕКОЦИД В ОКРЕМИХ ЗАРУБІЖНИХ КРАЇНАХ: ПОРІВНЯЛЬНО-ПРАВОВИЙ АСПЕКТ
У статті здійснено порівняльно-правовий аналіз кримінальної відповідальності за екоцид у законодавстві окремих зарубіжних країн. Розглянуто основні підходи до визначення поняття «екоцид», елементи його складу, а також види покарання, передбачені зарубіжними кримінальними кодексами. З’ясовано основні підходи до законодавчого закріплення екоциду в зарубіжних країнах. Особливу увагу приділено тенденціям розвитку міжнародно-правового регулювання у сфері охорони довкілля та перспективам визнання екоциду злочином міжнародного характеру.
СУЧАСНІ ПІДХОДИ ДО РОЗУМІННЯ ПРЕДМЕТА КРИМІНАЛЬНОГО ПРАВОПОРУШЕННЯ
У статті аналізуються наявні в теорії кримінального права підходи до визначення предмета кримінального правопорушення та його місця у складі кримінального правопорушення. Розглянуто періоди формування наукової думки щодо предмета кримінального правопорушення, яка трансформувалася відповідно до розвитку теорії об’єкта кримінального правопорушення. Підкреслюється, що загальною ознакою досліджених визначень предмета кримінальних правопорушень є зазначення ролі місця предмета кримінального правопорушення в механізмі вчинення кримінального правопорушення.
СИСТЕМА СУБ’ЄКТІВ ОХОРОНИ ВІЙСЬКОВОГО МАЙНА: АДМІНІСТРАТИВНО-ПРАВОВИЙ АНАЛІЗ
У статті розкрито поняття системи суб’єктів охорони військового майна як визначених нормами адміністративного та спеціального військового законодавства органів публічної адміністрації, військових формувань, органів військового управління, військових частин та посадових осіб, які на підставі наданої їм загальної або спеціальної компетенції здійснюють організаційні, управлінські, режимні, правоохоронні та контрольні заходи, спрямовані на забезпечення збереження, цілісності, належного використання та захисту військового майна від протиправних посягань, втрати, пошкодження або незаконного використання, у мирний час та в умовах особливих правових режимів. Визначено систему суб’єктів охорони військового майна шляхом їх класифікації на суб’єктів загальної та спеціальної компетенції. Встановлено, що до суб’єктів загальної компетенції належать органи публічної адміністрації, для яких охорона військового майна не є основним напрямом діяльності, зокрема Кабінет Міністрів України, Національна поліція України, Національна гвардія України, а також окремі органи виконавчої влади загальної компетенції та місцеві органи державної влади.
ПРОБЛЕМИ НОРМАТИВНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ДІЯЛЬНОСТІ ГРОМАДСЬКОЇ РАДИ ПРИ КООРДИНАЦІЙНОМУ ШТАБІ З ПИТАНЬ ПОВОДЖЕННЯ З ВІЙСЬКОВОПОЛОНЕНИМИ
Стаття зосереджена на аналізі специфіки діяльності громадських рад, що функціонують при органах виконавчої влади України. Особлива увага приділяється роботі Громадської ради при Координаційному штабі з питань поводження з військовополоненими, а також вивченню проблемних аспектів її формування і функціонування. Запропоновано низку рекомендацій і пропозицій у частині функцій Громадської ради при Координаційному штабі з питань поводження з військовополоненими та чітких вимог для представників її складу.
ІНТЕГРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ, ВОГНЕВОЇ ТА СПЕЦІАЛЬНОЇ ФІЗИЧНОЇ ПІДГОТОВКИ У СИСТЕМІ ПРОФЕСІЙНОЇ ПІДГОТОВКИ ПОЛІЦЕЙСЬКИХ
У статті розкрито проблему інтеграції тактичної, вогневої та спеціальної фізичної підготовки у системі професійної підготовки поліцейських. Обґрунтовано, що фрагментарний підхід до формування окремих складових підготовки не забезпечує належного рівня готовності до дій в умовах підвищеного ризику. На прикладі освітньої сертифікатної програми «Тактика командного затримання» доведено доцільність упровадження інтегрованих форм навчання з метою формування поліцейського, здатного ефективно діяти в умовах підвищеного ризику.
ПРАВООХОРОННА ДІЯЛЬНІСТЬ У СИСТЕМІ ФУНКЦІЙ ДЕРЖАВИ
У статті на підставі комплексного системного аналізу розглянуто правоохоронну діяльність у системі функцій держави. Проблематика правоохоронної діяльності держави, її ціннісних підстав, цілей, системності, змісту є надзвичайно багатогранною, має в науковому пізнанні дуже багатий зміст. Вивчення правоохоронного потенціалу держави, її втілення у формі правоохоронної діяльності є теоретично актуальним і своєчасним. Об’єктом дослідження виступають суспільні відносини, що виникають у зв’язку з реалізацією правоохоронної діяльності держави. Предмет дослідження становлять ціннісно-цільові основи, системні властивості, механізм реалізації, умови, що впливають на ефективність правоохоронної діяльності в умовах європейської інтеграції та воєнного стану. Діалектика, яка послідовно розгорталася в загальнонаукових і спеціальних методах (системно-структурний аналіз, порівняльний аналіз, синтез, узагальнення, абстрагування, формально-юридичний метод), забезпечила пізнання правоохоронної діяльності держави. Зазначено, що визнання за безпекою якості головної цінності закономірно приводить до ідеї наділення її якістю мети держави, що, своєю чергою, породжує правоохоронну функцію. Безпека виступає інтегративною метою щодо політичних, економічних, духовно-культурних, екологічних та інших завдань, що зумовлюють і структурують правоохоронну функцію держави. Визначено, що правовий порядок розуміється в різноманітті властивостей і сторін, є сенсоутворювальним початком правоохоронної діяльності держави. Остання є діяльність з охорони правопорядку. Взяті в єдності інституційні та нормативно-правові засади, принципи та методи правоохоронної діяльності держави утворюють механізм реалізації досліджуваної діяльності та забезпечують системність, послідовність і безперервність реалізації охоронних завдань. Домінування національних інтересів у вирішенні наявних проблем територіальної цілісності та суверенітету має становити ціннісно-смислову основу правоохоронної держави в умовах збройної агресії Російської Федерації щодо України.
СТАН ТА ПРОФІЛАКТИКА ВУЛИЧНОЇ ЗЛОЧИННОСТІ ОРГАНАМИ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ В УКРАЇНІ
У статті досліджено стан і профілактику вуличної злочинності органами Національної поліції України в сучасних умовах воєнного стану в Україні. Виокремлені науковці, які вивчали дослідження питання злочинності загалом і вуличної злочинності у країні зокрема. Наведені статистичні дані вчинення вуличної злочинності за 9 місяців по Україні з виокремленням статей, за якими найчастіше вчиняються кримінальні правопорушення в публічних місцях. Визначені конкретні профілактичні заходи з боку органів Національної поліції України, спрямовані на гарантування публічної безпеки та порядку в Україні.
РОЛЬ СПЕЦІАЛЬНОЇ ФІЗИЧНОЇ ПІДГОТОВКИ У ФОРМУВАННІ ГОТОВНОСТІ ПОЛІЦЕЙСЬКИХ ДО ВИКОНАННЯ ТАКТИКО-ВОГНЕВИХ ЗАВДАНЬ
У статті здійснено комплексний аналіз ролі спеціальної фізичної підготовки у формуванні готовності поліцейських до виконання тактико-вогневих завдань у процесі правоохоронної діяльності. Обґрунтовано, що спеціальна фізична підготовка є системоутворювальним компонентом професійної підготовки поліцейських, який забезпечує ефективність реалізації тактичних рішень та вогневих дій в умовах підвищеного фізичного і психоемоційного навантаження. Розкрито взаємозв’язок спеціальної фізичної, тактичної та вогневої підготовки, визначено вплив розвитку спеціальних фізичних якостей на точність стрільби, стійкість до втоми та здатність діяти у складі підрозділів. Наголошено на доцільності інтегрованого підходу до організації підготовки поліцейських у закладах вищої освіти зі специфічними умовами навчання.
ТЕХНІЧНІ ЗАСОБИ ОПЕРАТИВНО-РОЗШУКОВОЇ ДІЯЛЬНОСТІ В АСПЕКТІ ПРОТИДІЇ КРИМІНАЛЬНИМ ПРАВОПОРУШЕННЯМ
У статті досліджено сутність, правову природу й основні напрями протидії кримінальним правопорушенням технічними засобами оперативно-розшукової діяльності. Проаналізовано чинне законодавство України, що регулює діяльність оперативних підрозділів, окреслено проблеми практики застосування технічних засобів оперативно-розшукової діяльності та запропоновано напрями її вдосконалення. Акцентовано увагу на важливості правового регулювання застосування технічних засобів у протидії кримінальним правопорушенням для гарантування безпеки особи, суспільства та держави.
ПРЕВЕНТИВНА ДІЯЛЬНІСТЬ ОРГАНІВ ТА ПІДРОЗДІЛІВ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ В УМОВАХ ДІЇ ПРАВОВОГО РЕЖИМУ ВОЄННОГО СТАНУ: ОРГАНІЗАЦІЙНО-ПРАВОВІ АСПЕКТИ
У статті досліджено особливості та напрями вдосконалення превентивної діяльності органів і підрозділів системи Міністерства внутрішніх справ України в умовах дії правового режиму воєнного стану та в післявоєнний період. Здійснено аналіз правових, організаційних та інформаційно-аналітичних засад діяльності Національної поліції у сфері гарантування громадської безпеки, профілактики правопорушень та протидії новим викликам, що виникають унаслідок війни. Охарактеризовано основні проблеми ефективності превентивної діяльності, пов’язані з кадровими, ресурсними й управлінськими обмеженнями. Виокремлено перспективні напрями вдосконалення превентивної діяльності – упровадження ризик-орієнтованого підходу, цифровізацію процесів управління, розвиток інформаційно-аналітичних платформ і посилення міжвідомчої взаємодії. Обґрунтовано значення компетентнісної підготовки поліцейських, формування довіри населення до правоохоронних органів і розвитку партнерської моделі взаємодії між поліцією та громадськістю в післявоєнний період.